Карлос Херман Бели
Секстина за неравните

Превод от испански: Никола Инджов, 1998

chitanka.info

Сега аз съм магаре, вгледано в кобила —

залък за кон, не за магаре залък,

опасвам от страст разцъфнала роза,

но колкото и да немея под бряста,

петият ми крайник се нежежава

и нощем дори свети.

Винаги съм обичал тайнствената нощ

досущ на кобилата моя прилична —

денем тъй дива и тъй непокорна,

която ме вижда не повече от магаре,

особено щом под горделивия бряст

дотътря се с вкусна роза в устата.

Когато бленувах да опаса роза

или в душата на нощта да нахлуя,

по-самотен от ден или бряст,

бил съм за неудържимата кобила

безполезен и аз като минаващ ден.

Но угасне ли нощем лъчът ми дневен

и заради бряста розата ме забрави,

как ще се омагарча отново?

О, нощ, да става каквото ще става,

пази деня, магарето пази,

кобилата и бряста неподвижен!

Знам, че никога роза на бряст

не се отдава ни нощем, ни денем,

муле някое мое ще пожелае кобила,

но от розата само бодили намирам

и недостъпната нощ ме влудява, защото

аз денем съм бряст и съм магаре.

Макар че са магарешки моите свойства,

мисля, че бряст съм в съдбата голяма

пред необятния праг на нощта,

защото ленива е моята стъпка.

Заспало животно до самата роза,

живея и умирам заради кобила.

Ни бряст съм за розата, ни съм магаре

за моята дива и двулична кобила,

само дето денем вървя след нощта.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.